Piranje
Piranje Fosilni razpon: Miocene–Recent | ||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() rdeča piranja v Živalskem vrtu Karlsruhe
| ||||||||||||
Znanstvena klasifikacija | ||||||||||||
| ||||||||||||
Rodovi | ||||||||||||
Piranje (/pɪˈrɑːnjəˌ -ræn/ ali /pɪˈrɑːnə/; portugalsko: [piˈɾɐ̃ɲɐ], špansko: [piˈɾaɲa]) je katera koli vrsta sladkovodnih rib iz družine Serrasalmidae[1] ali poddružine Serrasalminae znotraj družina tetra, Characidae[2] v redu Characiformes. Te ribe naseljujejo južnoameriške reke, poplavne ravnice, jezera in rezervoarje. Čeprav jih pogosto opisujejo kot izredno plenilske in se v glavnem prehranjujejo z ribami, se njihove prehranjevalne navade zelo razlikujejo, uživajo pa tudi rastlinski material, zaradi česar so razvrščene kot vsejede.[3]
Etimologija
[uredi | uredi kodo]Ime izvira iz domorodnega ljudstva Tupi in njihovega jezika Tupi. Nastalo je iz dveh besed, pirá, ki pomeni 'riba' in sainha, ki pomeni 'zob'; isto besedo Indijanci uporabljajo za opis škarij.[4] Druga možna izpeljava je iz pira nya, verjetno dobesedno 'riba, ki grize'.[5] Sredi 18. stoletja so Portugalci besedo združili v piranha. Končno lahko beseda izvira tudi iz kombinacije pirá 'riba' in ánha 'rezati' (kar je prav tako pomenilo 'slab' ali 'hudič' v tupi-gvaranščini).[6]
Taksonomija in evolucija
[uredi | uredi kodo]Piranje spadajo v družino Serrasalmidae, ki vključuje tesno povezane vsejede ribe,[7] kot je pacu.[8] Tradicionalno veljajo samo štirje rodovi Pristobrycon, Pygocentrus, Pygopristis in Serrasalmus za prave piranje zaradi njihovih specializiranih zob. Vendar pa je nedavna analiza pokazala, če naj bo skupina piranj monofiletična, jo je treba omejiti na Serrasalmus, Pygocentrus in del Pristobrycona ali razširiti, da vključuje te taksone ter Pygopristis, Catoprion in Pristobrycon striolatus. Ugotovljeno je bilo, da je Pygopristis tesneje povezan s Catoprionom kot drugi trije rodovi piranj.
Skupno število vrst piranj je neznano in sporno, nove vrste pa še naprej opisujejo. Ocene segajo od manj kot 30 do več kot 60.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9e/Jaw_of_the_piranha.jpg/220px-Jaw_of_the_piranha.jpg)
Rodovi in vrste
[uredi | uredi kodo]-
Catoprion sp.
-
Serrasalmus rhombeus (črna piranja)
-
Redeča piranja (Pygocentrus nattereri)
- Catoprion mento Catoprion Müller & Troschel, 1844
- Catoprion absconditus Mateussi et al., 2020
- Catoprion mento (Cuvier, 1819)
- Megapiranha Cione et al., 2009, amo ena vrsta
- Megapiranha paranensis Cione et al., 2009, izumrla (pozni miocen)
- Pristobrycon Eigenmann, 1915 (Carabitos), razmeroma redke in manj agresivne vrste piranj v spodnjem in srednjem toku regije Amazonke, Gvajani in delti Orinoka
- Pristobrycon aureus (Spix & Agassiz, 1829)
- Schlusslichtpiranha (Pristobrycon calmoni Steindachner, 1908)
- Pristobrycon careospinus Fink & Machado-Allison, 1992
- Pristobrycon maculipinnis Fink & Machado-Allison, 1992
- Pristobrycon striolatus (Steindachner, 1908)
- Pygocentrus
- Pygocentrus cariba (Humboldt in Humboldt & Valenciennes, 1821)
- Rdeča piranja (Pygocentrus nattereri Kner, 1858)
- Pygocentrus palometa Valenciennes, 1850 (Nomen dubium)
- Piraya (Pygocentrus piraya Cuvier, 1819)
- Pygopristis Müller & Troschel, 1844 (samo ena vrsta)
- Pygopristis denticulata (Cuvier, 1819)
- Serrasalmus Lacepède, 1803 (Pirambebas) trenutno 31 vrst; najbolj vrstno bogat rod (od avgusta 2014), podrod Taddyella, za katerega je značilen konveksen obris glave in telesa
- Serrasalmus altispinis Merckx, Jégu & Santos, 2000
- Serrasalmus altuvei (Ramirez, 1965)
- Pirambeba (Serrasalmus brandtii Lütken, 1875)
- Serrasalmus compressus Jégu, Leão & Santos, 1991
- Serrasalmus eigenmanni (Norman, 1929), Pojavi se: reke Essequibo, Potaro, Rio Tampoc v regiji Gvajana
- Serrasalmus elongatus Kner, 1858
- Serrasalmus geryi Jégu & Santos, 1988
- Serrasalmus gibbus Castelnau, 1855
- Serrasalmus gouldingi Fink & Machado-Allison, 1992
- Serrasalmus hastatus Fink & Machado-Allison, 2001
- Serrasalmus hollandi (Eigenmann, 1915)
- Serrasalmus humeralis Valenciennes, 1850
- Serrasalmus irritans Peters, 1877
- Serrasalmus maculatus Kner, 1858
- Serrasalmus manueli (Yepez, Ramirez, 1967)
- Serrasalmus marginatus Valenciennes, 1837
- Serrasalmus medinai (Ramirez, 1965)
- Serrasalmus nalseni Fernández-Yépez, 1969
- Serrasalmus neveriensis Machado-Allison, Fink, López Rojas & Rodenas, 1993
- Serrasalmus nigricans (Spix & Agassiz, 1829)
- Serrasalmus odyssei Hubert & Renno, 2010
- Črna piranja (Serrasalmus rhombeus Linnaeus, 1766)
- Serrasalmus sanchezi Géry, 1964
- Serrasalmus scapularis (Günther, 1929), Pojavi se: Rio Essequibo
- Serrasalmus serrulatus (Valenciennes, 1850)
- Schwarzband-Sägesalmler (Serrasalmus spilopleura Kner 1858)[9]
Naslednji kladogram prikazuje razmerja med posameznimi rodovi.[10] Sestrska skupina piranj je rod Metynnis.Die Schwestergruppe der Piranhas ist die Gattung Metynnis.[11]
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Razširjenost
[uredi | uredi kodo]Piranje so avtohtone v porečju Amazonke, v Orinoku, v rekah Gvajane, v sistemih Paragvaj–Parana in reki São Francisco, vendar obstajajo velike razlike v bogastvu vrst. V pregledu, v katerem je bilo prepoznanih 38–39 vrst piranj, jih je bilo 25 iz Amazonke in 16 iz Orinoka, medtem ko so bile le tri prisotne v sistemu Paragvaj-Paraná in dve v São Franciscu. Večina vrst je omejena na en sam rečni sistem, nekatere (na primer rdeča piranja) pa se pojavljajo v večih. Veliko vrst se lahko pojavi skupaj; na primer, sedem jih najdemo v Caño Maporal, potoku v Venezueli.
Akvarijske piranje so bile neuspešno vnesene v dele Združenih držav.[12] V mnogih primerih pa so prijavljena ujetja piranj napačne identifikacije pacu (npr. rdečetrebušasti pacu ali Piaractus brachypomus je pogosto napačno identificiran kot rdeča piranja ali Pygocentrus nattereri).[13] Piranje so odkrili tudi v jezeru Kaptai v jugovzhodnem Bangladešu. Izvajajo se raziskave, da bi ugotovili, kako so se piranje preselile v tako oddaljene konce sveta iz svojega prvotnega habitata. Nekateri prevarantski trgovci z eksotičnimi ribami naj bi jih izpustili v jezero, da bi se izognili prijetju sil za boj proti divjemu lovu. Piranje so opazili tudi v reki Lidžjang na Kitajskem.[14]
Opis
[uredi | uredi kodo]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/68/Piranha.jaw.jpg/220px-Piranha.jaw.jpg)
Velikost
[uredi | uredi kodo]Odvisno od natančne vrste večina piranj zraste med 12 in 35 cm. Nekaj jih lahko zraste večje, pri čemer največja živeča vrsta, rdeča, doseže do 50 cm).[15][16] Obstajajo trditve, da so piraje iz São Francisca velike do 60 cm, vendar so največji potrjeni primerki precej manjši.[17] Izumrla megapiranha, ki je živela pred 8–10 milijoni let, je dosegla približno 71 cm dolžine in morda celo 128 cm.[18]
Morfologija
[uredi | uredi kodo]Serrasalmus, Pristobrycon, Pygocentrus in Pygopristis je najlažje prepoznati po njihovem edinstvenem zobovju. Vse piranje imajo eno vrsto ostrih zob v obeh čeljustih. Zobje so tesno stisnjeni in povezani (preko majhnih konic) in se uporabljajo za hitro prebadanje in striženje. Posamezni zobje so običajno široko trikotni, koničasti in podobni rezilu (ploski v profilu). Razlika v številu konic je majhna. Pri večini vrst so zobje trikuspidalni z večjo srednjo konico, zaradi česar so posamezni zobje videti izrazito trikotni. Izjema je Pygopristis, ki ima pentakuspidalne zobce in srednjo konico, običajno le malo večjo od ostalih konic.
Sposobnosti grizenja
[uredi | uredi kodo]Piranje imajo enega najmočnejših ugrizov med koščenimi ribami. Glede na telesno maso črna piranja (Serrasalmus rhombeus) povzroči enega najmočnejših ugrizov, izmerjenih pri vretenčarjih. Ta izjemno močan in nevaren ugriz ustvarijo velike čeljustne mišice (adductor mandibulae), ki so tesno pritrjene na konico čeljusti, zaradi česar ima piranha mehansko prednost, ki daje prednost proizvodnji sile pred hitrostjo ugriza. Zaradi močnih čeljusti v kombinaciji s fino nazobčanimi zobmi so spretne pri trganju mesa.[19]
Ekologija
[uredi | uredi kodo]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/54/Close-up_of_a_piranha_at_Georgia_Aquarium.jpg/220px-Close-up_of_a_piranha_at_Georgia_Aquarium.jpg)
Piranje se zelo razlikujejo glede ekologije in vedenja glede na točno določeno vrsto. Piranje, zlasti rdeče (Pygocentrus nattereri), slovijo kot divji plenilci, ki svoj plen lovijo v jatah. Nedavna raziskava, ki je »začela s predpostavko, da se učijo skupnega lova«, je odkrila, da so plašne ribe, ki so se šolale zaradi zaščite pred lastnimi plenilci, kot so kormorani, kajmani in delfini. Piranje so »v bistvu kot navadne ribe z velikimi zobmi«. Tudi nekaj drugih vrst se lahko pojavlja v velikih skupinah, medtem ko so preostale samotne ali jih najdemo v majhnih skupinah.
Čeprav jih ljudje opisujejo kot zelo plenilske in se prehranjujejo predvsem z ribami, se prehrana piranj močno razlikuje, zaradi česar so razvrščene kot vsejede. Poleg rib (občasno celo lastne vrste[20]) dokumentirana hrana za piranje vključuje druge vretenčarje (sesalce, ptice, plazilce), nevretenčarje (žuželke, rake), sadje, semena, liste in detritus. Prehrana se pogosto spreminja s starostjo in velikostjo. Raziskave vrste Serrasalmus aff. brandtii in Pygocentrus nattereri v jezeru Viana v Maranhau, ki nastane v deževnem obdobju, ko reka Pindaré (pritok reke Mearim) poplavlja, je pokazala, da se prehranjujejo predvsem z ribami, jedo pa tudi rastlinske snovi.[21] V drugi študiji več kot 250 Serrasalmus rhombeus na reki Ji-Paraná (Machado) je bilo 75 % do 81 % (odvisno od sezone) vsebine želodca rib, približno 10 % pa sadja ali semen. Pri nekaterih vrstah, kot jeSerrasalmus serrulatus, je lahko razdelitev prehrane bolj enaka, vendar je to manj gotovo, saj temelji na manjših vzorcih: med 24 S. serrulatus iz poplavljenih gozdov reke Ji-Paraná (Machado) jih je bilo več z ribjimi ostanki v njihovih želodcih, vendar je polovica vsebovala žvečena semena in v večini teh je bila to prevladujoča snov. Piranje pogosto jedo mrhovino in nekatere vrste, kot je Serrasalmus elongatus, so specializirani luskojedci, ki se hranijo predvsem z luskami in plavutmi drugih rib. Jedenje lusk in plavuti je bolj razširjeno med mladimi in neodraslimi pirajami.
Pirane odlagajo jajčeca v jame, izkopane v času gnezdenja in plavajo naokoli, da jih zaščitijo. Novo izvaljeni mladiči se hranijo z zooplanktonom in sčasoma preidejo na majhne ribe, ko so dovolj velike.[22]
Odnos z ljudmi
[uredi | uredi kodo]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e9/Peru_-_PiranhaFishing.jpg/220px-Peru_-_PiranhaFishing.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/17/2010-0117-Peru-piranha.jpg/220px-2010-0117-Peru-piranha.jpg)
Piranjini zobje se pogosto uporabljajo kot orodje (na primer za rezljanje lesa ali rezanje las) ali za spreminjanje drugih orodij (na primer za ostrenje pušic). Ta praksa je bila dokumentirana med več južnoameriškimi plemeni, vključno s Camayura in Shavante v Braziliji ter Pacahuara v Boliviji.[23][24][25]
Piranje so priljubljene tudi kot hrana, saj jih ribiči jedo kot ulov za preživetje in prodajajo na tržnici. Kljub temu jih ribiči pogosto obravnavajo kot nadlogo, ker kradejo vabo, jedo ulov, poškodujejo ribiško opremo in lahko ugriznejo, če jih slučajno ujamejo.
Na nekaterih območjih je piranje mogoče kupiti kot hišne ljubljenčke, vendar so v mnogih delih ZDA in na Filipinih nezakonite, kjer se uvozniki soočajo z zaporno kaznijo od šest mesecev do štirih let, piranje pa uničijo, da preprečijo širjenje.
Najpogostejša akvarijska piranja je Pygocentrus nattereri, rdeča piranja. Piranje je mogoče kupiti odrasle ali mlade, pogosto ne večje od sličice. Pomembno je, da piranje Pygocentrus hranite same ali v skupinah štirih ali več, ne pa v parih, saj je agresija med njimi pogosta in šibkejšim ribam ne omogoča preživetja. Ni nenavadno, da najdemo posamezne piranje z manjkajočim enim očesom zaradi napada.
Napadi
[uredi | uredi kodo]Čeprav so v medijih pogosto opisane kot izjemno nevarne, piranje običajno ne predstavljajo resne nevarnosti za ljudi.[26][27] Vendar pa je prišlo do napadov, še posebej, ko so piraje v stresnih razmerah, kot so goste skupine, ki se lahko pojavijo, ko je voda nižja v sušnem obdobju in je hrana relativno redka. Plavanje v bližini ribičev lahko poveča tveganje za napade zaradi nemira, ki ga povzročajo ribe, ki se borijo, in prisotnosti vabe v vodi. Brizganje privablja piranje in zato so otroci pogosteje napadeni kot odrasli. Biti v vodi, ko ste že poškodovani ali kako drugače onesposobljeni, prav tako poveča tveganje. Včasih so opozorilni znaki na lokacijah z visokim tveganjem in plaže na takih območjih so včasih zaščitene s pregrado.
Večina napadov piranj na ljudi ima za posledico le manjše poškodbe, običajno stopal ali rok, lahko pa so tudi resnejše in so zelo redko usodne. V bližini mesta Palmas v Braziliji so v prvi polovici leta 2007 v umetnem jezeru, ki je nastalo po zajezitvi reke Tocantins, poročali o 190 napadih piranj, ki so vsi vključevali posamezne ugrize v stopala.[28] V zvezni državi São Paulo je serija napadov leta 2009 na reki Tietê povzročila manjše poškodbe 15 ljudi. Leta 2011 je bila zaradi druge serije napadov na José de Freitas v brazilski zvezni državi Piauí zdravljenih 100 ljudi zaradi ugrizov prstov na nogah ali petah. 25. decembra 2013 je bilo v Rosariu v Argentini napadenih več kot 70 kopalcev, ki so jim povzročili poškodbe rok ali nog. Leta 2011 je bil v Rosario del Yata v Boliviji napaden in ubit pijani 18-letni moški.[29] Leta 2012 je petletno brazilsko deklico napadla in ubila jata P. nattereri.[30] Januarja 2015 so šestletno deklico našli mrtvo z znaki piranjinih ugrizov na delu telesa, potem ko se je med počitnicami v Monte Alegreju v Braziliji prevrnil njen družinski kanu. Medtem ko so smrtni napadi na ljudi redki, se piranje zlahka prehranjujejo s trupli ljudi, ki so že umrli, kot so žrtve utopitve.[31]
Ugled
[uredi | uredi kodo]O piranjah krožijo različne zgodbe, na primer o tem, kako lahko v nekaj sekundah oglodajo človeško telo ali govedo. Te legende se posebej nanašajo na rdečo piranjo.[32]
Raztopina Piranha, nevarna mešanica žveplove kisline in vodikovega peroksida, za katero je znano, da agresivno raztaplja organske snovi, je dobila ime po legendah o ribah piranjah.
Pogosta zmota je, da jih lahko privlači kri in da so izključno mesojede.[33] Brazilska legenda, imenovana piranjsko govedo, navaja, da z veliko hitrostjo prečesavajo reke in napadejo prvo govedo, ki vstopi v vodo, preostali skupini pa omogočijo prečkanje reke. Te legende so ovrgli z raziskavo Hélderja Queiroza in Anne Magurran in objavili v Biology Letters.[34]
Zapisi Theodora Roosevelta
[uredi | uredi kodo]Ko je nekdanji ameriški predsednik Theodore Roosevelt leta 1913 obiskal Brazilijo, se je odpravil na lovsko ekspedicijo skozi amazonski deževni gozd. Ko je stal na bregu reke Amazonke, je bil priča spektaklu, ki so ga pripravili lokalni ribiči. Potem ko so zaprli del reke in nekaj dni stradali piranje, so kravo potisnili v vodo, kjer jo je jata lačnih piranj hitro raztrgala in oglodala.[35][36] Roosevelt je pozneje v svoji knjigi Skozi brazilsko divjino iz leta 1914 opisal piranje kot hudobna bitja.
Sklici
[uredi | uredi kodo]- ↑ Freeman, Barbie; Nico, Leo G.; Osentoski, Matthew; Jelks, Howard L.; Collins, Timothy M. (2007). »Molecular systematics of Serrasalmidae: Deciphering the identities of piranha species and unraveling their evolutionary histories« (PDF). Zootaxa. 1484: 2. doi:10.11646/zootaxa.1484.1.1. Pridobljeno 25. junija 2009.
- ↑ Froese, Rainer, and Daniel Pauly, ur. (2006). "Characidae" v FishBase. April 2006 verzija.
- ↑ BBC News Online (2. julij 2007). »Piranha 'less deadly than feared'«. Pridobljeno 2. julija 2007.
- ↑ Scientific American, "Fishing on the Amazon" (v angleščini). Munn & Company. 6. november 1880. str. 293.
- ↑ »Piranha | Origin and meaning of piranha by Online Etymology Dictionary«.
- ↑ Britton, A. Scott. Guaraní: Guaraní-English, English-Guaraní ; concise dictionary. New York: Hippocrene Books, 2005. Print.
- ↑ Black-finned Pacu Fish, Colossoma macropomum Profile with care, maintenance requirements and breeding information for your tropical fish. Badmanstropicalfish.com. Retrieved on 13 May 2012.
- ↑ Freeman, Barbie; Nico, Leo G.; Osentoski, Matthew; Jelks, Howard L.; Collins, Timothy M. (2007). »Molecular systematics of Serrasalmidae: Deciphering the identities of piranha species and unraveling their evolutionary histories« (PDF). Zootaxa. 1484 (4): 1–38. doi:10.1046/j.1439-0469.2000.384132.x. Pridobljeno 22. junija 2009.
- ↑ angelfire.com
- ↑ N. Hubert, F. Duponchelle, J. Nunez, C. Garcia-Davila, D. Paugy, J.-F. Renno: Phylogeography of the piranha genera Serrasalmus and Pygocentrus: implications for the diversification of the Neotropical ichthyofauna. In: Molecular Ecology. (2007) 16, S. 2115–2136. doi:10.1111/j.1365-294X.2007.03267.x
- ↑ A. W. Thompson, R. Betancur-R., H. López-Fernández, G. Ortí: A time-calibrated, multi-locus phylogeny of piranhas, pacus, and allies (Characiformes: Serrasalmidae) and a comparison of species tree methods.Predloga:Toter Link In: Molecular Phylogenetics and Evolution. 2014.
- ↑ Fahrenthold, David A. (29 May 2005) "In River of Many Aliens, Snakehead Looms as Threat", The Washington Post.
- ↑ Nico, L., Fuller, P. and Neilson, M. Piaractus brachypomus. USGS Nonindigenous Aquatic Species Database, Gainesville, FL. Revision Date: 23 August 2013.
- ↑ Hanna, Jason (13. julij 2012). »City cancels piranha bounty as other fish slaughtered«. This Just In (blog). CNN Blogs. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 15. julija 2012. Pridobljeno 8. marca 2021.
- ↑ "Pygocentrus". FishBase. Ed. Ranier Froese and Daniel Pauly. March 2018 version. N.p.: FishBase, 2018.
- ↑ "Serrasalmus". FishBase. Ed. Ranier Froese and Daniel Pauly. March 2018 version. N.p.: FishBase, 2018.
- ↑ »Pygocentrus piraya«. piranha-info.com. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 26. marca 2018. Pridobljeno 25. marca 2018.
- ↑ Cione, Alberto Luis; Dahdul, Wasila M.; Lundberg, John G.; Machado-Allison, Antonio (12. junij 2009). »Megapiranha paranensis, a new genus and species of Serrasalmidae (Characiformes, Teleostei) from the upper Miocene of Argentina«. Journal of Vertebrate Paleontology. 29 (2): 350–358. Bibcode:2009JVPal..29..350C. doi:10.1671/039.029.0221. ISSN 0272-4634. S2CID 86046546.
- ↑ Grubich, Justin R.; Huskey, Steve; Crofts, Stephanie; Orti, Guillermo; Porto, Jorge (20. december 2012). »Mega-Bites: Extreme jaw forces of living and extinct piranhas (Serrasalmidae)«. Scientific Reports. 2: 1009. Bibcode:2012NatSR...2E1009G. doi:10.1038/srep01009. PMC 3526859. PMID 23259047.
- ↑ Nico, L.G.; D.C. Taphorn (1988). »Food Habits of Piranhas in the Low Llanos of Venezuela«. Biotropica. 20 (4): 311–321. Bibcode:1988Biotr..20..311N. doi:10.2307/2388321. JSTOR 2388321.
- ↑ Piorski, Nivaldo Magalhães; Alves, José de Ribamar Lima; Machado, Monica Rejany Barros; Correia, Maria Marlucia Ferreira (2005). »Alimentação e ecomorfologia de duas espécies de piranhas (Characiformes: Characidae) do lago de Viana, estado do Maranhão, Brasil«. Acta Amazonica (v portugalščini). 35: 63. doi:10.1590/S0044-59672005000100010. Lay summary
- ↑ Petrovický, Ivan (1989). Aquarium Fish of the World A Comprehensive Illustrative Guide to Over 500 Aquarium Fish. New York City: Arch Cape Press. str. 92. ISBN 978-0-517-67903-6.
- ↑ Onofrio-Grimm, O. (1993). Dictionary of Indian Tribes of the Americas. Zv. 1 (2 izd.). American Indian Publishers. str. 209–210. ISBN 978-0-937862-28-5.
- ↑ Weatherford, J.M. (1985). Tribes on the Hill. str. 28. ISBN 978-0-89789-071-7.
- ↑ Méthraux, A. (1948). »Tribes of Eastern Bolivia and the Madeira Headwaters«. V Steward, J.H. (ur.). Handbook of South American Indians. Zv. 3. str. 389, 402, 452.
- ↑ Goulding, M (1980). The Fishes and the Forest: Explorations in Amazonian Natural History. University of California Press. str. 153–170. ISBN 978-0-520-04131-8.
- ↑ van der Sleen, P.; J.S. Albert, ur. (2017). Field Guide to the Fishes of the Amazon, Orinoco, and Guianas. Princeton University Press. str. 172–193. ISBN 978-0-691-17074-9.
- ↑ »Palmas registra 190 ataques de piranhas desde janeiro«. globo.com. 16. julij 2007.
- ↑ »Homem bêbado morre após ser atacado por piranhas na Bolívia«. terra.com.br. 7. december 2011.
- ↑ »Menina é atacada por piranhas e morre no Amazonas«. tvuol.uol.com.br. 25. oktober 2012.
- ↑ »Pirañas atacaron de nuevo, ahora en San Pedro: la víctima fue un hombre ahogado en el río Paraguay«. La Nacion. 19. junij 2022. Pridobljeno 4. januarja 2022.
- ↑ »Piranhas vermelhas são medrosas e comem vegetais«. EcoTerra Brasil. 2004. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 16. januarja 2011.
- ↑ »Experimentos provam que peixes se agrupam para defesa, não para ataque«. Ciência Hoje. 9. maj 2005. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 6. septembra 2008.
- ↑ Queiroz, Helder; Magurran, Anne E (2005). »Safety in numbers? Shoaling behaviour of the Amazonian red-bellied piranha«. Biology Letters. 1 (2): 155–7. doi:10.1098/rsbl.2004.0267. PMC 1626212. PMID 17148153.
- ↑ Layton, Julia (30. junij 2008). »Can piranhas really strip a cow to the bone in under a minute?«. HowStuffWorks. Pridobljeno 22. maja 2009.
- ↑ Howard, Brian Clark, Brian Clark Howard (31. oktober 2011). »13 Scariest Freshwater Fish: Piranha«. National Geographic. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 1. novembra 2011. Pridobljeno 4. oktobra 2012.
Zunanje povezave
[uredi | uredi kodo]- Piranje at Curlie
- Eric J. Lyman: "Piranha meat could take a bite out of what ails you", Houston Chronicle, 17 July 1998
- How to maintain healthy piranha in the home aquarium
- "Piranha Feeding Frenzy", National Geographic.com (2015-03-19)